Réžia:
Matěj BobříkScenár:
Matěj BobříkKamera:
Michał StajniakHudba:
Tymoteusz WitczakObsahy(1)
Dostat se na obor polská studia je v Japonsku prestižní záležitostí. Každý rok je přijato pouze patnáct studentů, kteří mají za úkol detailně se seznámit nejen s jazykem, ale i s odlišnou polskou kulturou a mentalitou. „Miluju polský přízvuk, sice ničemu nerozumím, ale zní mi dost inteligentně.“ Úsměvný dokument o nelehkém dospívání studentů Tokijské univerzity, kteří tráví většinu dne zavaleni učením, bojem s výslovností spřežek či nácvikem divadelního představení Fausta v polštině. Jaké to je poznávat zemi, která je jim geograficky i svojí kulturou tak vzdálená, pouze prostřednictvím učebnic? Ve druhém ročníku se hrstka studentů konečně vydává na vlastní náklady do Polska na zkušenou. Jejich nadšení se setkává jak s odlišnými zvyklostmi, tak i s dobrosrdečnými místními lidmi, kteří se jim snaží vysvětlit, proč za svoje národní jídlo považují kebab. To, o čem si studenti celý poslední rok doma poctivě četli, nabývá při západu slunce nad Vislou nečekaných rozměrů. (Jeden svět)
(viac)Recenzie (3)
Příjemný dokument propojující sondu do duše japonské filologické mládeže a povrchní studii některých rysů soudobé japonské společnosti. Zajímavá zjištění se týkají nejen japonského přístupu k nasávání cizí kultury, ale i prostě toho, jaké konverzace vedou mladí Japonci, když na ně míří kamera. Cílovým publikem musejí být pochopitelně Poláci, byť i pro nás téma není díky jazykové spřízněnosti bez zajímavosti. Člověku zcela mimo takový kontext Naše malé Polsko asi příliš neřekne. ()
Nahled do unikatni kombinace - japonsti studenti studujici polstinu a polske realie. Krome zabavne navstevy studentu v Polsku uvidite jejich plany, strachy a aspirace do budoucna. Ale cekal jsem z polske kultury ukazat vice. ()
Ten dokument není špatný, ale pravděpodobně je špatně propagovaný. Divák, který se na něj chtěl podívat, aby zjistil, jak Japonci vnímají Polsko a jak proběhla konfrontace výuky s realitou, nakonec odchází pouze s poznáním, že i Japonci žijí ve společnosti. A i o tom toho vlastně snímek ve svých 70 minutách poví dost málo. ()